Cybee
'Viatge a mu' (RGB Suports, 2016) és el nou treball de Cybee. Després de donar-se a conèixer amb el seu disc de debut -de títol homònim al grup- la banda fa un pas més i presenta un disc que manté una sonoritat fresca i una tonalitat optimista però que deixa algunes sorpreses.
Viatge a mu és un disc tan personal com sembla?
Marc Colomer: Jo diria que sí, que totes les cançons parlen de coses que ens han passat, reflexions que hem tingut, persones que existeixen... És molt sincer perquè són parts de la nostra vida.
La sinceritat és una de les claus de Cybee?
Jordi Vilaseca: Sí, és un dels punts característics nostres. Com la naturalitat o la proximitat amb la gent. La primera vegada que vam començar a tocar va ser quan vam fer la gira pels pobles, que era un contacte totalment directe amb la gent. Aquest contacte ens va marcar i va generar el fil conductor de la nostra història.
Aquella gira per places ha marcat molt el que ara és Cybee?
Nil Moliner: Va ser el detonant que fa que avui siguem aquí. Va ser el que ens va fer obrir els ulls i veure que hi havia gent disposada a escoltar les nostres cançons i que es poden explicar històries i que la gent les rebi i se'n senti part.
Viatge a mu és un disc on hi ha cançons dures, però té una tonalitat molt optimista. Com s'aconsegueix?
Aleix Martí: Això ja passava una mica amb el primer disc. En aquest potser sí que hi ha més temes que no són tan optimistes, però encara que tractem un tema complicat, sempre ens surt aquest punt de no tractar-lo d'una manera fatalista. Més enllà d'això, però, sí que hem intentat donar una mica més de profunditat a les lletres.
MC: En aquest disc, a més, també hi ha més lletres que recorren a la nostàlgia, que en el primer disc no hi era tant. I la nostàlgia és una sensació que, per una banda és negativa, però per l'altra té un punt bonic i positiu. Les cançons més dures o més tristes d'aquest disc tenen aquest punt nostàlgic que fa que en el fons t'acabi quedant una sensació positiva.
"Encara que tractem un tema complicat, sempre ens surt aquest punt de no tractar-lo d'una manera fatalista"
Les primeres cançons del disc recorden molt el disc anterior, però després van canviant i s'acosten a sonoritats més noves. Hi havia la intenció que el canvi fos progressiu perquè no xoqués d'entrada?
NM: La veritat és que no ho havíem pensat així, però ara que ho dius... A partir d'ara explicarem això!
Entre les cançons que aporten noves sonoritats, una de les més sorprenents és "Marcel·lí"...
JV: Nosaltres intentem tenir una línia i un estil semblant, però després hi ha cançons que no segueixen el patró habitual, com "Marcel·lí". Però és una cançó que ens agrada i per molt que no vagi en la mateixa línia la vam voler posar al disc.
MC: De fet, quan arribem al local i toquem alguna cosa per esperar algú que encara no ha arribat, ens posem a improvisar i normalment fem funky. "Marcel·lí" mostra aquest punt que de vegades també ens surt natural.
AM: Vam estar debatent si entrava al disc o no, però era una cançó que en directe la volíem tocar perquè ens ho passarem bé i, ja que hi érem, també la vam acabar incloent al disc.
També hi ha una cançó que dediqueu a les vostres mares. D'on sorgeix?
NM: Les mares ens han salvat sempre el cul. El pare, a vegades, però la mare molt més. Si surts de festa i t'has deixat les claus de casa, a qui truques és a la mare. És un homenatge a tot el que han fet per nosaltres. A més, van venir a l'estudi les quatre mares, que va ser tota una experiència. Vam riure molt!
MC: Les veies tan felices entre elles... Se sentien com unes professionals i ens va fer molta gràcia veure com estaven amb aquesta sensació de felicitat.
El disc va transitant per cançons d'amor, d'amistat i de temes personals; però tot d'una apareix "TN". Expliqueu-nos aquesta cançó...
MC: És el punt més friqui del disc. Neix de l'obsessió per una situació en què tots ens hem fixat, i és que quan acaba el telenotícies sempre hi ha un moment en què treuen el so i els presentadors comencen a xerrar entre ells. A mi el que em sorprèn més és que sempre tenen alguna cosa a dir-se! I la cançó es pregunta què s'estan dient.
JV: És una d'aquestes cançons que també teníem el dubte de si hi havia de ser o no, però ens feia gràcia i en directe ens ho passarem molt bé.
MC: Avancem que el rap del TN serà un gran moment del concert.
Fa uns mesos ens dèieu que amb aquest disc volíeu explorar més la faceta gamberra. Amb el primer la trobàveu a faltar?
AM: Nosaltres sempre hem tingut aquesta faceta de cara endins, però de cara enfora no l'hem acostumat a treure mai. A l'espectacle ja es pot entreveure, però fer-ho explícit en una lletra només ho havíem fet amb "Com animals". Ens vam dir: 'Per què no mirem d'explorar-ho en altres cançons?'. En aquest disc hi ha "TN", "Marcel·lí" o "Mama", que busquen una mica més això.
"Nosaltres intentem tenir una línia i un estil semblant, però després hi ha cançons que no segueixen el patró habitual, com 'Marcel·lí'"
En aquest disc incorporeu vents. Com hi ha influït aquest fet?
MC: En un concert de la gira passada vam incloure vents i un pianista i ens va agradar molt perquè donaven un toc màgic a les cançons. En aquest disc, doncs, ens venia molt de gust posar-hi vents. Crèiem que podien entrar a moltes cançons i que els hi dóna un punt màgic i, a la vegada, molt més èpic.
JV: També fa que les cançons tinguin una mica més de cos. Estan com més complementades. Les arrodoneix una mica més i els pots donar molts més matisos. A més, l'espectacle pot ser molt més ric.
En directe us veurem sempre amb vents?
AM: La idea és, a tot arreu on ens deixin, portar la banda sencera. A l'hora de fer les cançons n'hi havia que ja ens demanaven vents i ara que ja estem acostumats a sentir-los, a més, si els treus, hi falta alguna cosa. Algunes vegades sí que no podrà ser i quedarà bé igual, però amb els vents quedarà encara millor!
El segon disc porta implícits un seguit de tòpics com que és on s'ha de consolidar el grup, on s'ha de mostrar la maduresa... Tot això us afecta?
MC: Si no fas aquest pas i el mateix músic no es creu que ha madurat una mica o que ha tirat una mica més endavant, doncs és un problema. Ja es pot plantejar deixar-ho. Però el que digui la gent no ens preocupa gaire.
NC: No ha estat una voluntat de dir: 'Hem de fer això per consolidar-nos'. Hem fet això perquè ens ve de gust.
La pregunta de la setmana
![Adrià Puntí](http://revista.latornada.cat/media/docs/adria-punti-square-574.jpg)
![Cybee](http://revista.latornada.cat/media/docs/cybee-tornada-gamonal-6-square.jpg)
AM: Ja ho he pensat algun cop. El tema és que, si sempre has sigut sord, ho vius d'una manera i ara, seria viure-ho d'una manera completament diferent. En el moment en què ja has sentit la música, no sé si la sentiria de la mateixa manera, per tant, no sé si la podria transmetre igual.
MC: Sí et quedes sord un cop ja t'has començat a dedicar a la música, si no ets un músic que escriu, que no és el nostre cas, dedicar-t'hi potser ja no. El que sí que faria és, per dins, anar creant melodies. Imaginar coses que havies sentit i anar creant. Això és una cosa que no pararia.
JV: Quan estàs tocant, però, no només estàs fent música, també estàs immers dins una sensació. Estàs dins una dinàmica. Jo, si fos sord, podria seguir tocant la bateria. Podria seguir posant-hi molt de sentiment. És anar més enllà de la música i centrar-te en la sensació.
NM: Hi ha un cíborg que no pot veure colors i el que fa és fer una paret en què cada color té un tipus de so i, a partir d'aquí, ha arribat a veure els colors d'una altra manera. Amb la música es podria buscar una cosa així però al revés: que els colors siguin melodies i així poder trobar harmonies i ritmes amb una imatge i amb colors.
El test de La Tornada
Quin és el primer concert on vau anar a la vostra vida?
MC: Els Pets a Molins de Rei.
JV: Els Pets a Sant Feliu.
AM: Els Pets a Sant Feliu.
NM: Els Pets a Sant Feliu.
El primer cotxe que vau tenir?
MC: Un Golf de segona mà que tenia 12 anys.
JV: Un Polo de segona mà que tenia 11 anys.
NM: Un cotxe de playmobil.
AM: Jo vaig heretar el del meu germà, que era un Ford Fiesta.
Un personatge fictici que admireu?
AM: Son Goku.
NM: Lucky Luck.
MC: Tintín.
JV: Hattori el Ninja.
Un lloc on perdre's?
NM: Els Pirineus catalans.
AM: O el Montseny o els Pirineus.
MC: El continent de Mu.
JV: Viladrau.
Menjar de l'àvia o menú de gustació?
JV, NM i MC: De l'àvia.
AM: Del meu pare, que és una barreja entre els dos.
Un mite eròtic confessable?
JV: L'Emma Watson.
MC: La Norah Jones.
NM: La Rihana.
AM: Jo també diria l'Emma Watson, però per no repetir, diré la Jennifer Lawrence.
Amb qui preferiries anar a sopar: amb l'Eduard Punset o amb l'Albert Espinosa?
NM, AM i MC: Amb l'Eduard Punset!
JV: Jo, amb l'Espinosa.
Quines tres coses salvaríeu de casa vostra si hi hagués un incendi?
AM: El llit, l'ordinador i la tele, perquè el mòbil ja el duria a sobre.
NM: Jo, el disc dur, alguna guitarra i potser algun àlbum de fotos antic.
JV: Jo, els àlbums de fotos també els agafaria. I l'ordinador i el casc i les claus de la moto.
MC: L'ordinador, les camises i la nevera, que ara la tinc plena i tornar-la a omplir...
El pitjor concert vostre que recordeu?
NM: Jo en recordo un en què m'ho vaig passar molt bé de tan desastrós que era, a Vilafranca del Penedès. Vaig petar cinc cordes, estava fatal de la veu, em vaig oblidar de lletres de cançons... Però m'ho vaig prendre amb humor.
MC: De fet, als concerts que ens han passat més coses és amb el Cybeetour.
JV: Jo el que recordo és el de Viladrau, que va ser desastrós.
Heu mirat mai Gran Hermano?
AM: Jo vaig mirar dos episodis de la primera temporada.
NM: Jo crec que he coincidit amb ma germana en algun moment en què sortia el plató.
MC: Jo tinc una germanastra molt fan i si volies anar al sofà a berenar havies de mirar Gran Hermano, però realment és una cosa que no m'agrada.
JV: Jo, seguidor no, però de la primera temporada alguna cosa vaig veure.
Quin diari llegiu habitualment?
AM: Jo cada vegada llegeixo menys diaris, m'informo per les notícies que vaig veient a Facebook i Twitter.
NM: A casa el meu avi comprava El Punt Avui, però ara ho llegeixo tot per Internet.
MC: A la feina hi ha La Vanguardia i el diari Ara i, de vegades, per contrastar alguna notícia entro a Vilaweb o La Directa.
AM: Això sí, el Telenotícies, el veiem tots!
Amb quin personatge de Plats Bruts us quedaríeu?
JV i MC: El David.
NM: La Iaia
Amb qui no us faríeu mai una selfie?
JV: Amb el Rajoy.
MC: La Belén Esteban.
AM: Jo anava a dir aquesta també.
NM: No ho sé.
Per acabar, sabríeu completar una cançó d'Antònia Font que diu que "Un home tot sol..."
JV: Un home sol es vesteix com vol.
MC: Un home tot sol no pot anar a la lluna. Ha de ser alguna cosa de lluna, planetes, universos...
NM: Un home tot sol, se li apareix un mussol.
MC: Un home tot sol, un satèl·lit al vol.
"...no sempre se basta".